EGIPTIETIS
Ar vos gimusi akla esi?
Ar matai tamsoje?
Ar į karalių pažvelgti gali?
O atsisėst į jo sostą?
Ar tavo įkandimas baisesnis už tavo šnypštimą?
Ar nosį užrietus esi
Kai viena gatve eini?
Ar krisdama žemyn galva
Nusileidi grakščiai?
Ar įsitempi, kai jauti artėjančią audrą?
Ar kelią randi tarp gatvių klaidžių?
Ar žinai, kaip pakliūti į Rojų kačių?
Nes katės gali ir katės tai daro
Katės daro ir katės gali
Katės gali ir katės daro
Katės daro ir katės gali
Katės gali ir katės daro
Ar gali skristi šluota greitai kaip vėjas?
Esi susidūrusi su žvake?
- Knyga? - Ir varpu?
Ar buvai Vitingtono draugė?
O gal fleitininko padėjėja?
O gal buvai dangaus ar pragaro studentė?
Ar tu nuožmi kaip koketė?
Ar grakšti kaip lūšis?
Ar trokšti būt pastebėta
Kai pakvimpa pelė?
Ar buvai ten, kai faraonai sfinksą užsakė?
SFINKSAS
Jei buvai ir esi, tai tu Murklyno katė!
Murkiančios dainos Murklyno katėms
Galim skrieti oru tarsi akrobatai tikri
Galim dvigubus salto daryti – tai triukai lengvi
Galim sienomis lipti ir nuo medžių karoti
Galim pusiausvyrą išlaikyti ir virve balansuoti
Katės gali ir katės daro
Murkiančios dainos Murklyno katėms
Ar gali tuo pat metu keliom tonacijom dainuoti?
Rosinio duetus
Ir Štrauso valsus
Ar gali kaip katės pradėti C nata
Kuri visados pribloškia visus?
Murklyno katės – karalienės nakties
Traukiančios natas iš širdies
PELĖKAUTAI
„Mesijo“ giesmę įvaldo lengvai
„Aleliuja“ gieda kaip tikri angelai
MORIARTIS!
MAKAVITIS! IEŠKOMAS UŽ VISKĄ
Mistinis dieviškumas
Šio begėdiško katiniškumo
Tegul katedroj skamba šūksniai
„Tegyvuoja Amžinoji Katė amžinai!“
Gudri, bebaimė, ištikima ir teisinga
Kitiems, kurie daro tai...
Ką...
Katės daro ir katės gali
Katės gali ir katės daro
Murklyno katės traukia murkiančias dainas
Katės senos ir katės jaunos
Murkiančios dainos ir murkiantys šokiai
Murkiančios dainos Murklyno katėms
Praktiškos katės
Dramatiškos katės
Pragmatiškos katės
Fanatiškos katės
Oratoriškos katės
Pranašiškos katės
Skeptiškos katės
Prislėgtos katės
Romantiškos katės
Pedantiškos katės
Pavojingos katės
Parazitiškos katės
Alegoriškos katės, metaforiškos katės
-Statistiškos katės -Mistiškos katės
Politiškos katės
Veidmainiškos katės
-Dvasiškos katės -Isteriškos katės
Ciniškos katės
Rabiniškos katės
Ir magiškos katės
Murkiančios dainos Murklyno katėms
PIENO BARAS
Eisi į puotą?
Tavim dėtas to nedaryčiau.
Gali būti pavojinga.
Kalbama, kad šiemet laimės Makavitis.
Makavitis?
Kito tokio kaip Makavitis nėra
Jis – stebukladarys galingas
Tačiau išsiskiria nuodėmių gausa
Vieną akimirką jis čia...
Ateik!
Magiška!
Kuo tu vardu?
Katė nukando liežuvį?
-Viktorija. -Viktorija?
Tikrai turi kitą vardą.
Kitą?
Už vardą katės rimtesnio dalyko nėra
Tai ne šiaip koks žaidimas smagus
Gal pagalvosi, kad man susisuko galva
Bet katė privalo turėti tris vardus
Pirmiausia yra tas, kuriuo tave šaukia šeima
-Tarkim: -Piteris
-Augustas -Alonzo
Ar Džeimsas
Bet katei reik dar vieno būtinai
Vardo, skambančio oriai ir savitai
Kaip kitaip stovės uodega statmenai?
Kaip ūsais naudosis, kaip žengs išdidžiai?
Tačiau trečiasis vardas – svarbiausias visų
Šio niekas niekada tikrai neatspės
Spėjimams nepakaktų nė metų šimtų
Katė jį žino, bet kitam neišplepės
Jei kada nors pamatysi medituojančią katę
Priežastis ta pati bus visados
Ji panirus į apmąstymų verpetą
O mintys sukas
Apie vardą jos
Apie neapsakomą, bet apsakomą, sunkiai suvokiamą
Gilų, neperprantamą
Nepaprastą vardą, vardą, vardą, vardą
Vardą, vardą, vardą, vardą
Ponas Mistofelis – magiškasis katinas!
Murklyno katės renkas naktį šią
Uodeguotosios visos iki vienos
Po stebuklinga mėnulio šviesa
Murklyno katės laukia puotos
Murklyno katės renkas naktį šią
Nes vyks Murklyno
Didi puota
Murklyno katės į metus kartą vieną
Renkasi švęsti Murklyno puotoje
Murklyno lyderės laukia kiekvienas
Nes šioji pasidalins savo valia
Senoji Deuteronomija, kai aušra dangų užlies
Mirtinoje, įtemptoje, absoliučioje tyloje
Paskelbs vardą katės, kuri atgimti galės
Ir sugrįžti į gyvenimą kitą žemėj šioje
Nes ten, aukštai, Kačių rojus matyti
Jo stebuklus regės tik viena iš visų
Katės klausti nebijo, tai drįsta daryti
Ką išrinks iš kačių?
Kačių rojus?
Aukštai, aukštai danguje.
Jame labiausiai verta katė prisikels naujam gyvenimui.
Kad galėtų tapti tuo, kuo visada svajojo.
Ką katės turės daryti?
Dainuoti dainą apie save, be abejo.
Apie tai, kokios yra ir kuo užsiima.
Eikš.
Parodysiu katę, kuri dalyvaus konkurse.
Katė, apie kurią kalbu – tingi ir stora
Dženienidots ji vardu
Jos kailiukas margas, katė ji raina
Su tigriniais dryžiais ir leopardo raštu
Kiaurą dieną ji ant laiptų sėdi
Slenkstis, kilimas – taip pat gera vieta
Ji sėdi, sėdi, sėdi ir sėdi
Štai kodėl vadinam ją tingia
Bet...
Kai būna baigti dienos reikalai
Tingios katės laukia sunkiausi darbai
Šeimai sugulus ir bluostą sudėjus
Aš skubu į rūsį vos tamsai užėjus
Pelių elgesys mane neramina labai
Joms trūksta manierų, jos nemoka elgtis gražiai
Išrikiavus visas tvarkinga eile
Mokau jas muzikos, nert ir pint eglute
Ir vakarienė, ir pramoga.
Katė, apie kurią kalbu – tingi ir stora
Dženienidots ji vardu
Ji mėgsta žaisti su užuolaidos virvele
Ir supainiot šią šimtais mazgų
Kiaurą dieną ji ant palangės sėdi
Bet kokia plokštuma yra gera vieta
Ji sėdi, sėdi, sėdi ir sėdi
Štai kodėl vadinam ją tingia
Bet...
Kai būna baigti dienos reikalai
Tingios katės laukia sunkiausi darbai
Manau, tarakonams trūksta veiklų
Kad per dienas nedykinėtų ir negriautų namų
Todėl iš šių neklaužadų, kurie nieko nežiūri
Sudariau drausmingiausią pasaulyje skautų būrį
Dabar jie turi tikslą ir sąrašą gerų darbų
Aš netgi sukūriau maršo grupę iš jų
Tarakonai!
Šypsenos!
O dabar – kulminacija!
Kodėl ji nori kito gyvenimo?
Man atsibodo sėdėti šioje virtuvėje.
Nerieskit čia nosies!
Tingios katės trijų „valio“ šūksnių nusipelnė
Nes jeigu ne jos – iš namų liktų šiukšlių pakalnė
„Valio“ tau tris kartus
Ačiū jums nuoširdus
Miau.
Nemanai, kad pasirodymas truputį senamadiškas?
Visi tie šokantys tarakonai ir dainuojančios pelės...
Nors pelės išties talentingos.
Bet vis tiek dvelkia senove.
Nešdinkis!
Nenoriu tau ėsti nervų.
Tiesiog pamaniau, kad galiu čia paėsti.
Nešdinkis iš mano virtuvės!
Pašokim!
Ram Tam Tageris – keistas ūsuotis
Jei duosit man fazaną, pasitenkinsiu tik kurapka
Jei apgyvendinsit name, į butą norėsiu bazuotis
Jei liepsit žaisti bute, name norėsiu miegoti
-Reiks pelę medžioti – džiaugsiuos žiurke -Ne!
Piršit žiurkę – pelę norėsiu kramsnoti
Ačiū, Tageri!
Ram Tam Tageris – keistas ūsuotis
Ir nieko čia negalima pasakyti
Jis vis tiek elgsis savaip
Ir nieko čia negalima padaryti
Ram Tam Tageris – nuoboda baisus
Kai mane įleidžia į vidų, į lauką užsimanau
Visuomet netinkamoje durų pusėje esu
Kai aš namuose, trokštu pasaulį tyrinėti greičiau
Gulėti stalčiuj man visada smagu
Bet pašėlstu, jei negaliu ištrūkt tučtuojau
Manai, jį iškastravo?
Tokių aukštų natų dar nesu girdėjusi.
Pagauni?
Ram Tam Tageris – keistas ūsuotis
Ir nėra apie ką čia svarstyti
-Šviesas! -Jis vis tiek elgsis savaip
Ir nieko čia negalima padaryti
Aš irgi moku taip šokti.
-Žiūrėk. -Parodyk.
Juokų darbas.
Ram Tam Tageris – keistas žvėris
Mano nedraugiškas būdas – mano savybė sena
Sveikutė.
Aš norėsiu švęsti, jei vakarienei bus žuvis
O jeigu žuvies nebūtų, tikrai netiks man triušio mėsa
Jei pasiūlysit man grietinės, aš iš juoko nugriūsiu
Nes aš mėgstu tik tai
Ką pats surandu
Viktorija
Baik maivytis!
Mėgstu išsitept aš iki ausų
Nes valgyt nuo lentynos labiausiai gardu
Ram Tam Tageris
Gudrus ir apsukrus
Ram Tam Tageris
Nemėgsta, kai glosto
Bet užšoksiu ant kelių, jei tik adata rankoj bus
Nes nėr nieko geriau už baisų chaosą
Taip!
GRIETINĖLĖ
PIENO BARAS
Ram Tam Tageris – keistas ūsuotis
Ram Tam Tageris nemėgsta, kai glosto
Ne. Daugiau jokio pieno.
Pienas!
Ram Tam Tageris – keistas ūsuotis
Ir nėra prasmės dar kažką sakyti
Jis vis tiek elgsis savaip
Ir nieko čia negalima
Oho.
Ir nieko čia negalima
Padaryti
Įsižiūrėk į katę
Nedrįstančią eit prie tavęs
Stovinčios vartų šviesoj
Kuri jai atrodo lyg pašaipi šypsena
Jos kailis pakraščiuos
Nušiuręs ir smėlėtas
O akies kampučiu
Ji stebi aplinką visą
Ir...
Liūdnai pagarsėjusių vietų lankytoja ji dažna
Prie niūrios Totenhamo gatvės neretai sutiksi ją
Ji šlaistosi po pavojingus rajonus
Sukinėjas apie „Saulėtekio“ ir „Ištikimo draugo“ barus
Laiškanešys atsiduso, net apsunko galva
Logiškai mąstant, ji turėjo būt negyva
Gyvenime niekas nebūtų patikėjęs tikrai
Kad iš žaviosios Grizabelos liks tik tai
Gyvenime niekas nebūtų patikėjęs tikrai
Kad iš žaviosios Grizabelos liks tik tai
Kas ji?
Ji buvo Vindmilo teatro pažiba.
Tada pabėgo su Makavičiu.
Ir dabar gyvena pakampėse.
VINDMILO TEATRAS
Labas vakaras!
O, ne. Tik pažiūrėkit, kas čia toks.
Vaje. Atrodai labai jau nepavalgiusi.
Negali eiti į puotą tuščiu pilvu.
Tu irgi tikiesi būti išrinktas?
Jis nori atgimti lieknu katinu, kad galėtų iš naujo sustorėti.
Bet jis pralaimės!
Kaip drįsti! Neklausyk jos.
Neklausyk jo, nes jis – absoliutus bastū...
Bastoferis Džounsas esu, nepasižymiu lieknumu
Tiesą sakant, aš storas labai
Visai neinu į barus, nes turiu aštuonis klubus
Gyvenu Sent Džeimse aš prabangiai
Visi moja ranka, kai tipenu aš gatve
O iš tolo šviečia juodi kailiniai
Jokia katė paprasta nėra taip tobulai aprengta
Ir neatrodo taip nuostabiai
Pagavai esmę. Šaunuolė.
Pasiruošusi?
Atsiprašau.
Ar tu kartais ne Dženienidots?
Taip.
Turėtum viešpatauti didžiausiose pasaulio scenose.
Taip.
O šis snukutis turėtų puikuotis ant plakato.
IEŠKOMAS PREMIJA – 100 SVARŲ
Jį visa gatvė pažįsta ir populiarumas nevysta
Šio dabitos puošniais apdarais
Ir mes didžiuojamės labai, kai pasisveikina išdidžiai
Bastoferis Džounsas antbačiais baltais
Edukologų klube retai pamatysit mane
Beje, taisyklės draudžia griežtai
Katėms priklausyti ir piktavališkai lankyti
Du edukologų klubus apskritai
Dėl priežasties tos pačios, kol medžioti leidimas galios
Būsiu ten, kur skaniausiai maitina
Ne!
Dažnai sutinkamas esu draugijoj teatro katinų
Nes ten krevetes skaniai pagamina
Elnienos sezono metu savo palaiminimą skiriu
Kauliukams „Medžioklio“ klube
O priešpiet išdidžiai, kaip laikrodukas tiksliai
Taip nieko nebus.
Supranti?
Pažiūrėk, koks tu ir koks aš.
Žinai, kad pergyvenu dėl svorio,
ir vis tiek mane gėdini.
Še tau.
Pats vienas tikrai manęs neiškelsi.
Tegul prisijungia dar kelios katės, ir pamėginsim iš naujo.
Gerai. Puiku. Pasiruošę?
Penki, šeši, septyni.
O priešpiet išdidžiai, kaip laikrodukas tiksliai
Ei!
Skubu pasimėgaut šampano taure
Ačiū, Tageri.
Jei mano žingsnis spartus, greičiausiai koks klubas šaunus
Troškinį siūlo tą dieną
Jei mano veide rūškana, vadinas vietelė prasta
Krimtau kopūstus, ryžius ir avieną
Jį visa gatvė pažįsta ir populiarumas nevysta
Šio dabitos puošniais apdarais
Ir mes didžiuojamės labai, kai pasisveikina išdidžiai
Bastoferis Džounsas antbačiais
Bastoferis Džounsas antbačiais baltais
Čia jokia paslaptis – dienos vienodos jo vis
Tai vienam...
Tai kitam klube ponas
Tad nėra ko stebėtis ir priblokštu čia dėtis
Kad išsipūtė jis kaip balionas
Dešimt kilogramų sveriu – ne melagis esu
Ir kasdien pučiuos vis labiau
Bet jaučiuos aš gerai, nes baisiai griežtai
Laikausi rutinos ir drąsiai sakau
Esu žydėjime savo ir negausiu dar galo
Patikėkit jo žodžiais skambiais
Visa gatvė nušvis, visos gėlės pražys
Žengiant Bastoferiui antbačiais
Baltais?
Makavitis!
Katinas su antbačiais. Nepakartojama.
Alkanas?
Atrodai lyg nevalgęs amžinybę.
Drąsiau.
Pažiūrėk.
Pauostyk.
Skanumėlis.
Nagi, katine su antbačiais. Tau pavyks.
Neapsakoma.
Gal galim kuo padėti?
Neturėtum vaikštinėti viena.
Aš ne viena. Aš su draugais.
Su draugais?
Regis, jie tave paliko.
Nesijaudink.
Mes tavim pasirūpinsim.
Tiesa?
Užeik.
Mangodžeris
Ir Rampltezerė
Mes – dvi visiems žinomos katės
Tarsi klounės pašėlusios
Ar komikės gabios
Lyno ėjikės
Ir akrobatės
Žino mus gerai apylinkė visa
Ir nors Viktorijos gatvėj turim namus
Jais neapsiriboja mūsų veikla
Nes sėdėt vienoj vietoj – ne mums
Kornvalio gatvėj vardus mūs linksniuoja
O Kengsingtono aikštėje ir Launčestono skvere
Mūsų reputacija taip vešliai bujoja
Jog kitoms tai jau būtų bėda
Tik jokių nuotraukų.
Jei langas nors vienas pravertas namų
O kambarys atrodo kaip po šimto karų
Jei nuo stogo dingsta čerpė, kita
Ir lyja vidun, kai užklumpa audra
Jei stalčiai ištraukyti visi ir visur
Jei šilko liemenė dingo kažkur
Jei po vakarienės viena iš dukrų
Staiga pasigenda kelių vėrinių
Šeima pasakys piktai
Kad tai darbas katės
Mangodžerio
Arba Rampltezerės
Ir nieks neskirs nė menkiausios bausmės
Mangodžeris ir Rampltezerė iškalbos dovaną turi
Geresnių plėšikių už mus nėra
Taip greit apsisukam, kad nieks nesužiūri
Gyvenam sau prabangiausiam name
Nereikia mums niekad niekur skubėt
Mes atrodom patikimai ir mėgstam labai
Su draugiškais policininkais paplepėt
Laba diena, pareigūne. Aš pats juos pirkau.
-Ką? -O, ne.
Kai sekmadienio vakarienės susėda šeima
Laukia visi, kol prasidės maisto puota
Bulvės, daržovės ir sultinga jautiena
Bet virėjas, deja, turi blogą naujieną
Ir taria iš liūdesio palaužtu balsu:
„Deja, ištuštėjo vakarienės meniu“
„Jautiena dingo – ruošt iš naujo reikės“
O šeima pasakys piktai
Kad tai darbas katės
Mangodžerio
Arba Rampltezerės
Ir nieks neskirs nė menkiausios bausmės
Mangodžeris
Ir Rampltezerė
Puikiai dirba, kai darbas nedoras
Kartais, matyt, juos lydi sėkmė
O kartais tikriausiai padeda oras
Name mes siaučiam kaip uraganas
Ir joks žmogus nuspręst negalėtų
Kaltinti Mangodžerį
Ar Rampltezerę
O gal bausti abu juos reikėtų
Jei išgirsti valgomajam garsų bildėjimą
Ar iš sandėliuko sklinda barškėjimas
Jei bibliotekoj pasigirsta garsų siaubingų
Sudužus vazai atseit iš dinastijos Mingų
Tai šeima pasakys piktai
Kad tai darbas katės
Mangodžerio
Ir
Rampltezerės
Ir nieks čia, deja, nepadės
Ateinu, Viktorija!
Nebijok! Niekur neik!
Atnešk, šuneli!
Visur tavęs ieškojau.
Nerimavau, kad praleisi atvykimą.
Kieno?
Senosios Deuteronomijos.
Kur aš?
Regis, mes baržoje vidury Temzės.
O ką tu čia veiki?
Neturiu žalio supratimo.
Netekau visų savo tarakonų.
Negaliu sėdėti baržoje vidury Temzės!
Turiu dalyvauti puotoje.
Deja, tu niekur neisi, katine su antbačiais.
Aš nusiteikęs laimėti. Man patinka varžovai, surakinti grandinėmis.
Groltaigeri.
Saugok juos.
Jis jau dukart mane taip pavadino.
„Katinu su antbačiais.“ Atseit, pajuokdamas.
Bet man ši pravardė patinka. Tad kas juokiasi dabar?
Kas tu?
Groltaigeris.
Aš barža plaukiu ir esu aš galvažudys
Tokio katino nuožmaus nematė pasaulis šis
Nuo Greivsendo iki Oksfordo siekia mano blogio gijos
Ne be reikalo mane praminė „Baubu nuo Temzenijos“
Ne. Taip negalima.
Negalima sakyt „Temzenijos“ vien dėl to, kad rimuojasi su „gijos“.
Sakosi „Temzė“.
Tai tavo vardas Groltaigeris?
Dabar man viskas aišku.
Viską suprantu.
Ačiū, kad pasakei.
Kur buvai?
Jis mano.
Eilinis nepavykęs pokštas.
Tuoj pasirodys Senoji Deuteronomija.
Kas ji?
Senoji Deuteronomija šioj žemėj ilgai
Ji – katė, turėjusi ne vieną gyvenimą
Ji garsėjo patarlėm ir rimais puikiais
Dar prieš Viktorijos viešpatavimą
Deuteronomija daug gyvybių turėjo
Apie devyniasdešimt devynias, manau
Jos palikuonys klesti ir nuo seno klestėjo
O miestelėnai žavis ja vis labiau
Išvydęs jos ramią ir švelnią fizionomiją
Saulės nušviestą tupint ant atbrailos
Kas nors būtinai sušnibždės:
„Kad mane kur. Nejau tai tiesa?
Taip. Ne. Nesuprantu. Kas gi čia?
Mano mintys sumišusios, bet štai prieš save
Iš tiesų regiu Senąją Deuteronomiją!”
Kad mane kur. Nejau tai tiesa?
Taip. Ne. Nesuprantu. Kas gi čia?
Mano mintys sumišusios, bet štai prieš save
Iš tiesų regiu Senąją Deuteronomiją
Kad mane kur. Nejau tai tiesa?
Taip. Ne. Nesuprantu. Kas gi čia?
Mano mintys sumišusios, bet štai prieš save
Iš tiesų regiu Senąją Deuteronomiją
Kad mane kur. Nejau tai tiesa?
Taip. Ne. Nesuprantu. Kas gi čia?
Mano kojos netvirtos, turiu žengti lėtai
Senoji Deuteronomija esu jau seniai
Murklyno katės į metus kartą vieną
Renkasi naktį, kai paskelbta bus valia
Murklyno lyderei pasveikinus kiekvieną
Prasideda džiaugsminga puota
-Ką išrinks? -Kas tas laimingasis?
Kas?
Murklyno katės renkas naktį šią
Uodeguotosios visos iki vienos
Po stebuklinga mėnulio šviesa
Murklyno katės laukia puotos
Murklyno katės juodos ir baltos
Dažniausiai nedidelės ir mažytės
Nepraranda ūpo net ir pabartos
O kniaukimo – malonumas klausytis
Murklyno kačių snukučiai mieli
O akys didumo sulig lėlės
Sėlinam mes lyg balerina grakšti
Laukiam, kol mėnesiena dangų nušvies
Murklyno katės auga lėtai
Jų dydis tobulai pamatuotas
Jų mielumas akiai – tikri apžavai
Vienas juokas joms šokis fokstrotas
Laukdamos mes mėnulio kerų
Pailsėsim ir užsiimsim švara
Išsiprausim gerai už uodegos ir ausų
O nuo letenų ims dvelkti gaiva
Murklyno katės juodos ir baltos
Murklyno kačių apimtis tobula
Jos gali šokinėti tarsi įgeltos
Ir šviečia jų akys nakčia
Murklyno katės juodos ir baltos
Kaip minėjom, mažos apimties
Jei naktį oras bus audringas ir šaltas
Jos namie sau smagiai šokinės
Jei dieną saulė iš dangaus nesitraukia
Pasirodyti gali, kad neturim veiklos
Iš tiesų mes ilsimės ir be galo laukiam
Ryškaus mėnulio ir Murklyno puotos
Murklyno katės renkas naktį šią
Uodeguotosios visos iki vienos
Po stebuklinga mėnulio šviesa
Murklyno katės laukia puotos
Murklyno katės renkas naktį šią
Uodeguotosios visos iki vienos
Po stebuklinga mėnulio šviesa
Murklyno katės laukia puotos
Metas pasilinksminti!
Jums leidus, be abejo.
Tyla
Gatvės tuščios ir ramios
Nejau mėnulis pamiršo?
Jis šypsosi vienas
Gatvės šviesoj
Suvytę lapai sukas man apie kojas
Šaltas vėjas skaudžiai vaitoja
Žibintai blykčioja ir mirguliuoja
Tai bloga lemiantis ženklas
Pasigirsta šnabždesys
Žibintų šviesa blėsta vis
Netrukus ryto saulė nušvis
Prisiminimai
Ir aš vieniša naktyje
Šypsaus prisiminus senas dienas
Kai buvau dar graži
Vis dar mano atmintyje laikas, kai žinojau, kas laimė yra
Šie prisiminimai gyvi manyje
Sek namo mane
Jei tik išdrįsi
Nenuvesiu, deja
Nėra ko išvysti
Ar kitiems padėti turėčiau
Jei man niekada nepadėjo?
Todėl tik stebiu iš nakties
Laukiu, kol gyvenimas prasidės
Gražių prisiminimų man pabodėjo
Viskas, ko norėjau
Tai būt norima
Klajot vieniša Londono gatvėm esu per jauna
Neturėdama nieko gimiau
Tu bent prisiminimus turi
Jais guostis gali
Gėrėtis kadais turėta prabanga
Kurios aš nepatirsiu niekada
Ir nors ši nostalgija jau be galo sena
Prisiminimai tavieji – širdies šiluma
Galbūt namai mano šie
Šiek tiek kitokie
Nei surasti kada aš tikėjaus
Bet jaučiuos aš gyva su šia nakties fantomų gauja
Žinau, kad gyventi taip pavojinga
Bet pagaliau galiu jaustis laisva
Viskas, ko norėjau
Tai būt norima
Klajot vienai Londono gatvėm man jau neteks niekada
Neturėdama nieko gimiau
Bet su jais aš jaučiuosi geriau
Ir pagaliau džiaugtis galiu
Šiuo nauju jų dovanotu gyvenimo etapu
Senieji prisiminimai liks praeity
Brangiuosius naujus aš laikysiu širdy
Sienieji prisiminimai liks praeity
Brangiuosius naujus aš laikysiu širdy
Laimės akimirkas
Išgyvenam kiekvienas, tik kartais nesuprantam reikšmės
O juk supratimas reikšmės išgyvenimų mūsų
Suteikia ypatingos prasmės
Bet nepaisant svarbos, kurią suteikiam laimei
Kiekviena reikšminga praeities atkarpa
Nėra išgyvenimas katės tik vienos
Jo aidą daugybė kartų atkartos
Prisiminimus turėti – neapsakoma dovana
Mieloji, ar viskas gerai?
Regis, mudvi dar nepažįstamos.
Ne. Aš ne iš čia.
Mane paliko.
Vargšelė.
Ar norėtum pamatyti, kaip išrinksiu katę?
O galima?
Kodėl turėtų būti negalima?
Nes nesu Murklyno katė.
Kol kas.
Eikš. Netrukus pradėsim.
Gasai.
Gasai, jūsų eilė.
Norėjau palinkėti didelės sėkmės.
Esu didžiulis jūsų gerbėjas.
Kuo tu vardu?
Ponas Mistofelis.
Katinas stebukladarys.
-Ar kada nors jaučiat jaudulį? -Ne.
Svarbiausia – daug repetuoti. Tada viskas eis kaip iš pypkės.
Ir paliesti medį.
Dar nesu dainavęs „Egiptiečio“ salėje.
Pristatau teatro katiną Gasą!
Sukryžiuok už mane letenas.
Gasas – katinas, kurį sutiksi teatre
Tikras mano vardas Šparagas, deja
Ištart taisyklingai jį pavyksta retai
Tad vadina Gasu kiti katinai
Mano kailis nudriskęs, kaulai šviečia kiaurai
O paralyžiui suėmus drebu ištisai
Nors jaunystėj buvau stiprus ir puikus
Dabar nė pelėms neatrodau baisus
Nebesu tas jaunuolis iš senųjų dienų
Nors mano vardą linksniavo net už jūrų plačių
Dabar, kai su bičiuliais senais sueinu
Vienam iš rajono geriausių barų
Jei tik gėrimu gardžiu kas pavaišina
Senom gerom istorijom ardau aš tylą
Kadaise buvau aukščiausio lygio žvaigždė
Vaidinau su įžymybėm
Buvau scenos katė
Jei dar netikit, kad buvau toks garsus
Žinokit, kad kartą man plojo septynis kartus
O štai svarbiausias vaidmuo mano buvo nedoras
Tatai Ferfrofidlis, Viržynių šėtonas
O jei dabar mano stiklinėj teliūskuotų džinas
Papasakočiau, kaip vaidinau pjesėje „Ist Linas“
Kartą, kai žvaigždės Šekspyro spektaklį vaidino
Nutarę, kad reik katės, mane kartu pavadino
Šių laikų kačiukai tai neduokdie
Viktorijos laikais augom visai kitokie
Teatro trupėse jie nesimoko gudrybių
Peršokę lanką jau jaučia užplūstant didybę
Tad kasydamas pilvą drąsiai sakau:
Teatras, deja, nebe toks kaip anksčiau
Modernūs pastatymai gal ir akiai gražu
Bet kiek iš kitų katinų kalbų suprantu
Nebuvo ir nebus jau nieko geriau
Už kartą, kai Viržynių šėtoną vaidinau
Galėčiau pakartoti.
Bravo!
Bravo, Gasai.
Gal galima autografą?
Pamatyti atgijusį Viržynių šėtoną
buvo išties nepaprasta ir šiurpu.
Makavitis!
Kitas dalyvis –
Skimblšanksas – stoties katinas.
Skimblšanksas – katinas stoties
Traukiny pagalbos leteną išties
Jau beveik nakčia pasigirsta perone
Iš kurio riedės naktinis traukinys
Rimtas klausimas: „O kur katė?
Paviliojo ją pelė?
Kol nerasim, siuntos neišvyks“
Ir darbuotojai staiga
Su palyda nemenka
Puola šniukštinėt visus kampus
Klausia: „Kur jis pasidėt galėjo?
Jau seniai čia būt turėjo
Pašto traukinys nevyks, jei jo nebus“
Ir sekundžių tikslumu, su žaliu šviesoforu
Kai keleiviai jau iš nervų plikt pradėjo
Pasirodau aš ramiai
Ir žengiu sau išdidžiai
Kelis reikalus atlikti man reikėjo
Ir užtenka sumirksėti ar akim jam sužybsėti
Ir signalą gavę išvažiuojam
Štai ir riedam pagaliau vis greičiau ir vis greičiau
Šiaurės pusrutuliu mes
Skimblšanksas – katinas stoties
Skimblšanksas, Skimblšanksas
Skimblšanksas – katinas stoties
Traukiny pagalbos leteną išties
Tegul žino tai kievienas
Tvarką aš prižiūriu vienas
Vagone su naktiniais kupė
Nuo mašinistų ir sargybos iki prekeivių su knygom
Visiems vadovauju aš – katė
Kiekvieną judesį stebiu
Mintis skaityt man nesunku
Ir suprantama, kad nepritarsiu aš tikrai
Nei tai triukšmui, nei chaosui, tad geriau šnekėk panosėj
Jeigu Skimblą šalimais kur pamatai
Jei nenori gaut per ausį, su manim tu nejuokausi
Aš – katė, kuriai nepasakysi „ne“
Tad naktiniam traukiny aplinka labai rami
Jei tik Skimblas sukinėjas vagone
Kaip smagu ir malonu, kai dailiu, ryškiu raštu
Ant durelių savo vardą pamatai
Lova puikiai paklota, kvepia patalai švara
Grindys blizga išvalytos tobulai
Sargas beldžiasi ramiai
Ir paklausia mandagiai: „Kokia arbata jums skaniau?“
„Stipri ar silpna?“
Aš už kojų jo esu ir priminti jam skubu
Nes man čia esant visad vyrauja tvarka
Kai jau lovoj įsitaisęs
Antklode apsikamšysi
Būtinai pagalvosi, kad labai malonu
Žinot, kad nereik sukt galvos dėl pelių
Šitą reikalą sutvarkys katinas stoties
Visada pagalbos leteną išties
Skimblšanksas – katinas stoties
Traukiny pagalbos leteną išties
O tada nelauktai pamos uodega išdidžiai
Ir atsisveikindamas ūsus užries
Bet gali būti ramus, nes susitikimų dar bus
Su katinu iš geležinkelio stoties
Makavitis.
KATŽOLĖ
Makavitis – katinas paslaptingas, „Nematoma letena“ jo pravardė
Nes jis – tai sukčius talentingas, įstatymų laužymo žvaigždė
Jis – tikras policijos siaubas, detektyvams nuo jo skauda galva
Nes atvykus į nusikaltimo vietą, Makavičio ten niekad nėra
Makavitis, Makavitis, pasauly jis toks tiktai vienas
Jis laužo taisykles be skrupulų ir neigia traukos dėsnį kas dieną
Išvydus, kaip jis levituoja ore net fakyrui susisuktų galva
Bet atvykus į nusikaltimo vietą, Makavičio ten niekad nėra
Jo kailis rusvas, net raudonas, jis aukštas ir lieknas žvėris
Pamatęs jį iškart pažintum, nes jis turi gilias akis
Antakiai jo mąsliai pakilę, pakelta jo galva aukštai
Kailis purvinas ir nudilęs, o ūsai nešukuoti seniai
Jis galvą linguoja iš šono į šoną, kaip gyvatės jo judesiai
O kai atrodo, kad jis saldžiai miega, atmerktas akis pamatai
Makavitis, Makavitis, pasauly jis toks tiktai vienas
Jis – šėtonas kūne katės, jo nedorybių bijo kiekvienas
Gali skersgatvy su juo prasilenkti ar aikštėje atsistoti šalia
Bet atvykus į nusikaltimo vietą, Makavičio ten niekad nėra
Atrodo jis doras iš pažiūros
Bet kortuodamas sukčiauja tikrai
Jo atspaudų neįmanoma rasti, nusikaltimai paslėpti per gerai
Kai podėlis atrodo kaip po karo, kai prapuola papuošalai
Kai pieno indas ištuštėja ar šuo miršta įtartinai
Kai langas į šukes pabyra, kai sudūžta naujutėlė vaza
Štai kur įvyksta tikrasis stebuklas – Makavičio ten niekad nėra
Makavitis, Makavitis, pasauly jis toks tiktai vienas
Niekad nebuvo katino dar, kurio apgaulės saldžios kaip pienas
Jis visada turi gerą alibi ir dar porą atsargoje
Kad ir kada įvyko veikla nedora, Makavičio nė nebuvo šalia
Kalba, kad katės ir katinai, garsėjantys darbeliais juodais
Tarkim, Mangodžeris, Rampltezerė, Gridlbounė irgi su jais
Yra ištikimų pakalikų gauja, o visų darbelių ir piktų šunybių
Sumanytojas yra, kaip žinia
Garsusis Napoleonas niekšybių
Makavitis, Makavitis, pasauly jis toks tiktai vienas
Jis – šėtonas kūne katės, jo nedorybių bijo kiekvienas
Gali skersgatvy su juo prasilenkti ar aikštėje atsistoti šalia
Bet atvykus į nusikaltimo vietą
Makavičio
Bet atvykus į nusikaltimo vietą
Makavičio ten niekad nėra
Taip!
Metas paskelbti savo pasirinkimą.
Senoji Deuteronomija, malonėk.
Kadangi esu vienintelis likęs dalyvis...
Ir, be abejo, geriausias.
Todėl...
Niekados.
Renkuosi katę, kuri nusipelnė naujo gyvenimo.
Vertinu jos sielą.
Jis turi sielą!
Turiu jos daugiau nei pakankamai!
Tu sukčius, Makaviti.
Deuteronomija...
Į Kačių rojų keliausiu aš.
Reikalauju suteikti man naują gyvenimą.
Tu niekada neišvysi Kačių rojaus.
Dar pažiūrėsim.
Groltaigeri, palydėk ją lenta.
Arba pasirinksi mane, arba nugrimsi į dugną.
Aš niekada tavęs nepasirinksiu!
Tai paskutinis tavo šansas.
Niekados!
Kur Senoji Deuteronomija?
Kur ji?
Mes nežinom.
Kur ji?!
Mes tik linksminomės.
Nežinojom, kad jis ją pagrobs.
Nejau nėra jokio būdo?
Juk negalim jos stebuklingai sugrąžinti.
Galim!
Galim.
Tu juk stebukladarys.
-Ką? -Mintis išties nebloga.
Verta pamėginti.
Aš negaliu.
Galėtum pabandyti.
Sėkmės.
Tau pavyks.
Sukryžiuok letenas.
-Įjunkit prožektorių. -Prašau, neverskit to daryti.
Būgnai!
Net didžiausiems magams dar toli gražu
Iki pono Mistofelio burtų didžių
Mes visi kaip vienas
Sutariam, kad dar niekada
Nebuvo katino tokio su tokia galia
Aš tylus ir mažas, ir juodas esu
Nuo ausų iki uodegos pabaigos
Prasibrauti pro mažiausią plyšį galiu
Ir tipent ant siauros atbrailos
Kortų triukų aš moku šimtus
O kauliukas – draugas geriausias
Galiu be vargo įtikint visus
Vaikytis pelę kelią ilgiausią
Moku triukų su šampano kamščiu
Arba šaukštu ir žuvies paštetu
Jei peilio ar šakutės nerasit kada
Ir manysit, kad ši tiesiog ne ten padėta
Regis, stalčiuj dar matėt šį rytą
Bet štai ant vejos ji savaitę jau kitą
Mes visi kaip vienas
Sutariam, kad dar niekada
Nebuvo katino tokio su tokia galia
Tau pavyks.
Esu uždaras aš ir nedrąsus
Drovesnio, manytum, pasauly nėra
Bet ant stogo girdėjos kniaukimas garsus
Nors prie židinio gulėjau name
O kartą, atrodytų, kniaukiau prie ugnies
Nors tuo tarpu tupėjau ant stogo
Bet murkimas girdėjos, o tai jau išties
Nenuginčijamai šį tą įrodo
Mano galios iš tiesų ypatingos yra
Beje, kartą šeimyna mano žavi
Valandą šūkavo mano vardą sode
O aš skaičiavau jau avis kambary
Ir visai neseniai šis katinas puikus
Iš skrybėlės ištraukė septynis kačiukus
Ką?
Ponas Mistofelis?
Mano didvyris!
-Kur einat? -Krentu!
-Ir visi kaip vienas -Bėkit!
Sutariam, kad dar niekada
Nebuvo katino tokio su tokia galia
Ir dar nė karto, dar niekada
Nebuvo katino tokio su tokia galia
Meldžiu.
Ir dar nė karto, dar niekada
Nebuvo katino tokio su tokia galia
Mes visi kaip vienas
Sutariam, kad dar niekada
Nebuvo katino tokio su tokia galia
Ir dar nė karto, dar niekada
Nebuvo katino tokio su tokia galia
Ir dar nė karto, dar niekada
Nebuvo katino tokio su tokia galia
Ir dar nė karto
Dar niekada
Nebuvo katino tokio su tokia galia
Ir dar nė karto, dar niekada
Nebuvo katino tokio su tokia galia
-Kaip tu -Kaip aš
Ponios ir ponai, pristatau jums nepaprastą, magiškąjį poną Mistofelį!
Ji mane apgavo.
Bet aš ten pateksiu.
Aš pateksiu į Kačių rojų! Aš laimėsiu!
Paminėsit mano žodį!
Einam!
Su pamišusia kate geriau nejuokauti!
Ferfrofidlis!
Gasai!
Viržynių šėtonas!
Oi, tu šėtone.
Spinduliai
Nušviečia ant saulėgrąžos rasą
Ir liūdnai vystančią rožę
Tokia jos dalia
Kaip saulėgrąža toji, aš į saulę veidą suku nuolankiai
Laukdama, kol užplūs šviesa
Dainuok.
Prisiminimai
Atgręžk akis į mėnesieną
Leisk jiems rodyti kelią
Atsiverk ir įženk
Ir jei suprasi tada, kas laimė yra
Naujas gyvenimas prasidės
Prisiminimai
Ir aš vieniša naktyje
Šypsaus prisiminus senas dienas
Kai buvau dar graži
Vis dar mano atmintyje laikas, kai žinojau, kas laimė yra
Šie prisiminimai gyvi manyje
Niūrių dienų nuodėguliai juodi
Troškus, šaltas niūraus ryto kvapas
Žibintams užgesus baigias dar viena naktis
Nauja diena, naujas etapas
Švinta
Aš laukiu saulės pakylant
Apie gyvenimą naują svajoju
Negaliu prarasti vilties
Aušra man atneš dar vieną prisiminimą
Ir nauja diena prasidės
Pro medžius skverbiasi spinduliai
Tu ilgai negalėjai būti savimi
Kaip ir toji rožė aušrai brėkštant
Nyksta prisiminimai blogi
Paliesk mane
Mane lengva palikti
Vieną su prisiminimais senais
Apie mano šlovės dienas
Jei paliesi mane, suprasi, kas laimė yra
Pažvelk
Aušta
Nauja diena
Aš renkuosi tave.
Ačiū tau.
Viskas, ko norėjai
Tai būt norima
Klajot vienai Londono gatvėm tau jau neteks niekada
Prisiminimai skaudūs visi
Liks praeity
Ir patys gražiausi įsikurs širdy
Viršun, viršun, viršun pro sienas namų
Viršun, viršun, viršun į Rojų kačių
Viršun, viršun, viršun pro sienas namų
Viršun, viršun, viršun į Rojų kačių
Viršun, viršun, viršun pro mėnulį nakties
Viršun, viršun, viršun į Rojų kačių
Viršun, viršun, viršun pro mėnulį nakties
Viršun, viršun, viršun į Rojų kačių
Viršun, viršun, viršun! Kačių rojau, štai ir...
Neapsakoma.
Tu gyva!
Mistinis dieviškumas
Šio begėdiško katiniškumo
Tegul katedroj skamba šūksniai
„Tegyvuoja Amžinoji Katė amžinai!“
Pamatėt šiandien įvairių kačių
Šiuo klausimu nuomonę savo turiu
Nereik jokių interpretacijų vest
Bandant geriau mūsų būdą suprast
Dabar žinių tikrai pakankamai bus
Suprasti, kad katės – tokios kaip jūs
Matėt mūsų darbą ir linksmybes
Sužinojot, kaip katės vadina kates
Įpročius ir aplinką mūsų pamatėt
O kaip, pagal jus, reiktų kreiptis į katę?
Priminsiu šį bei tą jums iš pradžių
Katės nevalia painioti su šuniu
Priminsiu šį bei tą jums iš pradžių
Katės nevalia painioti su šuniu
Katėms galioja taisyklė viena
Kalbėk, kai pakalbina tiktai tave
Nors pati su tuo nelabai sutinku
Manau, galima kreiptis tonu mandagiu
Bet reikia omeny turėti –
Mielybės gali nežavėti
Nusilenkus ir ranka pamojus
Sakyti reiktų „Gerbiamoji!“
Gerbiamoji!
Tam, kad galiausiai malonėtų
Katė kaip draugą jus priimti
Pagarbą pademonstruot reikėtų
Ir pieno nemenkai įpilti
Taip pat katė nesupyktų tikrai
Jei nugultų lėkštėj ikrai arba taukai
Tiktų paukštiena ar lašišos pasta
Savitą skonį turi katė kiekviena
Tikslą pasieksit be vargų didelių
Ir tada į katę galėsit kreiptis vardu
Tikėtis iš jūsų didelės pagarbos
Teisė prigimtinė katės kiekvienos
Tad štai sužinoję ir viską pamatę
Žinot, kaip tinkamai kreiptis į katę
Tu iš tiesų esi Murklyno katė.
Maža, miela murklė.
KATĖS